Mariana+Mişca

Nu ştiu dacă aş putea să spun ceva despre iubire în câteva rânduri. Pentru mine, aşa cum spune Leo Buscaglia, "iubirea este viaţă; şi dacă îţi lipseşte iubirea, îţi lipseşte viaţa". Poate pentru acest lucru sunt eu de vină, că am citit atâtea romane de dragoste, poate e de vină familia mea, fiindcă eu am crescut şi în continuare trăiesc într-o familie unde nu ne-am sfiit niciodată să ne arătăm sentimentele. Sau poate pur şi simplu aşa sunt eu, aşa trebuia să fiu... Cert e, că pentru mine iubirea e ceva sublim, ceva dincolo de cuvinte. Dar dacă ar fi să aleg câteva versuri, ar fi cu siguranţă ale marelui nostru poet, luceafărul poeziei româneşti:

Departe sunt de tine şi singur lângă foc, Petrec în minte viaţa-mi lipsită de noroc, Optzeci de ani îmi pare în lume c-am trăit, Că sunt bătrân ca iarna, că tu vei fi murit. Aducerile-aminte pe suflet cad în picuri, Redeşteptând în faţa-mi trecutele nimicuri; Cu degetele-i vântul loveşte în fereşti, Se-ntoarce-n gându-mi firul duioaselor poveşti, Ş-atuncea dinainte-mi prin ceaţă parcă treci, Cu ochii mari în lacrimi, cu mâini subţiri şi reci; Cu braţele-amândouă de gâtul meu te-anini Şi parc-ai vrea a-mi spune ceva... apoi suspini... Eu strâng la piept averea-mi de-amor şi frumuseţi, În sărutări unim noi sărmanele vieţi... O! glasul amintirii rămâie pururi mut, Să uit pe veci norocul ce-o clipă l-am avut, Să uit cum dup-o clipa din braţele-mi te-ai smuls... Voi fi bătrân şi singur, vei fi murit de mult!

("Departe sunt de tine", Mihai Eminescu)

media type="custom" key="7878829"